Tekst: Retailrippet og synket av: ~ R u B r i c K ~ www.NorSub.com ~ Norske Undertekster!
I 1941 kom tre menn ned fra Himalaya og gikk inn i India.
De hadde overlevd å vandre 6500 km til friheten.
Denne filmen er tilegnet dem.
September 1939.
Hitler invaderer Polen.
Noen dager senere går Stalin inn østfra.
De deler landet mellom seg.
Nei.
Før inn vitnet.
Kjenner du denne mannen?
Ja.
Hans navn?
Janusz Wieszczek.
Hva er ditt forhold til denne mannen?
Jeg er gift med ham.
Kan anklagede bekrefte dette?
Ja.
Hva har vitnet å si om anklagede?
Utfra det han sier vet jeg at han er kritisk til partiet.
Særlig det sovjetiske folks leder kamerat Stalin.
Hva har de gjort med deg?
Kan anklagede bekrefte disse beskyldningene?
Nei.
Hva vet vitnet ellers om anklagede?
Han har agert som spion for utenlandske makter.
Kan anklagede bekrefte dette?
Nei.
Vitnet kan gå nå. Vakt.
Hun har underskrevet en fullstendig vitneforklaring -
- som beskriver dine aktiviteter som spion og sabotør.
Vil du skrive under nå?
Hva har dere gjort med henne?
SIBIR 1940
Folkefiender!
Se dere om, og forstå -
- at det ikke er våpen, hunder eller piggtråden vår -
- som utgjør fengselet deres.
Sibir er deres fengsel.
Alle dets 13 millioner kvadratkilometer.
Landet selv er fangevokteren, og her er det, uten nåde.
Hvis ikke naturen dreper dere, -
- så vil innbyggerne her gjøre det.
Det er en belønning for hodet til alle rømte fanger.
Se på de stakkarene. De er nattblinde. Jeg så det i transittleirene.
Det skyldes vitaminmangel på grunn av sult.
- Vil du overleve på halv rasjon? - Han er gammel.
Jeg også, men jeg lever i morgen. Ikke han.
Godhet.
Det er livsfarlig her.
- Han er amerikaner. - Her? Hvordan det?
Stalin hater fremmede.
Det gjelder polakker også. Du er polsk, hva?
Jeg liker dere polakker. Deres brennende rettferdighetssans.
Deres lengsel etter frihet. Khabarov, Andrei Timofejevitsj.
Wieszczek, Janusz.
Hva er du anklaget for, om jeg tør spørre?
58.10.
58.10? En spion?
Det var det de sa.
- Ti år? - Nei. 20.
58.14. Sabotasje. Ti år.
Og du var på sovjetisk side, og de anklaget deg for spionasje.
Torturerte de deg?
- Skrev du under tilståelsen? - Nei.
Nei, jeg nektet å skrive under, -
- så de torturerte en annen.
Unnskyld.
Jeg var skuespiller. På film.
I min siste film spilte jeg en aristokrat.
- De arresterte meg da filmen kom ut. - Hvorfor det?
De påsto at jeg forherliget den gamle adelen.
Så du fikk ti år for å ha spilt i en film?
Jeg har fått bedre anmeldelser.
Et til?
- Jeg spiller videre på kreditt. - Kreditt? Du er forgjeldet alt.
Urki...
- Hvem er de? - Yrkesforbrytere.
Mordere og tyver. Ikke glo på dem.
Vaktene lar dem styre alt her inne. De bør du frykte.
Hvorfor lar de dem gjøre det?
De er et biprodukt av småborgersamfunnet, -
- og dermed venner av folket.
Vi er politiske fanger, og dermed folkefiender.
Sovjetunionen er et eneste stort fengsel. Slavearbeid.
De kommer fra alle kanter av sovjet-imperiet.
De er alle fanget i samme garn.
Har noen kommer seg ut av garnet?
Nei, Janusz. Du må passe bedre på.
Stalin har øyne og ører overalt. Selv her inne.
Hvis du ikke passer deg, -
- er du død innen et år.
Om ikke bokstavelig, -
- så i sjelen.
Hvor lenge har du vært her?
11 måneder og 29 dager.
Få den!
- Få genseren. - Ta frakken i stedet.
Jeg vil ha genseren.
Har bestemoren din strikket den til deg?
Du bestemmer ikke her.
Genseren.
For pølsa.
Lag til meg.
- Skal jeg tegne deg? - Nei. Ikke meg.
"Jim skalv da den gamle sjørøveren stirret på ham.
Han var dekket av arr og tatoveringer.
Og han hadde bare ett bein.
'Jeg er Long John Silver,' sa han."
Sånn en kjente jeg. Husker dere Igor? Han hadde bare ett bein.
Hold kjeft! Fortsett, så får du litt brød.
Hvordan finner Long John Silver skatten?
"Så Jim satte kursen mot Skatteøya med de blodtørste piratene.
Menn som drepte uten å blunke.
Menn som bare elsket gull."
- Lus? - De eter meg levende.
Jeg kan et gammelt husråd. Kom.
Gruven. De sprenger om natten.
Hva gjør du?
Vi må skynde oss.
Ellers er den ikke her i morgen.
Legger du den her over natten? Hvorfor det?
Det får du å se.
Det går an.
- Jeg kan en vei gjennom piggtråden. - Hvordan det?
Lazar, min kompanjong, var formann da de bygget leiren.
Få unnslipper leirene, og jeg har ventet lenge på en som deg.
En som har styrken og viljen til å gjennomføre det.
Men hvor skal vi dra?
Vi kan ikke dra vestover. Der er både tyskere og russere.
Og øst? Sovjetunionen rekker helt til Stillehavet.
Nei, det må bli sørover.
- Riktig. - Men vet du akkurat hvor vi er?
Jeg tror vi er ca 500 km nord for Baikalsjøen.
Her er sjøen. Leiren ligger her, og grensen er her.
Vi kan følge bredden. Den går rett sørover.
Akkurat. Så krysser vi den transsibirske jernbanen -
- over grensen til Mongolia og friheten.
Det er vår alt. Vi må vente på høsten.
- Nei. Hvorfor det? - Hvorfor?
Fordi det er 1000 kilometer til grensen. Kanskje mer.
Det må planlegges godt. Vi må hamstre mat.
Jeg har begynt å bytte til meg mat. Det må du også.
Og om høsten er været mer forutsigelig.
Vi kan bruke nysnøen til å skjule sporene våre.
Jeg vil ta med vennene mine.
- Vennene? Stoler du på dem? - Selvfølgelig.
Ikke alle vil overleve.
Men de dør frie.
Fri.
Holdt!
- Været blir verre. - Hva skal vi gjøre?
- Du bestemmer. - Vi fryser ihjel.
- Vi må gå tilbake. - Da hogger de hodet av meg.
Kommandør, vi dør her.
- Legg dere ned! - Vi fryser ihjel.
- Vi er ferdige. - Ned på bakken!
Ned!
- Vi er dør på en time her. - Dere kan dø nå, for min del.
Ja, men å miste 200 menn... Da får du mye å forklare.
- Det kunne gå ut over deg. - Ligg ned!
Vi kunne søke ly i skogen.
Ligg ned.
Holdt! Holdt, eller jeg skyter.
Holdt!
Stopp, sa jeg!
Jeg skyter!
Han er veldig modig.
La fangene søke ly i skogen.
Skyt den som prøver å flykte.
Voss! Vi trenger store greiner. En på hver side og en bak.
Hjelp meg, Kazik. Ta den andre enden.
Ja.
- Zoran, vi trenger flere greiner. - Masse.
Bra.
Ja. Legg den der.
Zoran! Bruk teppet ditt som leseil.
- Inn med deg. - Kom.
Kom. Bli med oss. Det er ly her.
Jeg heter Zoran. Jugoslav.
Det er Janusz, og det er Kazik.
- Tomasz Horodynsky. - De er polske.
Voss fra Latvia.
Rene Folkeforbundet.
Og hvem er du?
- Smith. - Hva heter du til fornavn?
Mister.
- Mister Smith? - Stemmer.
Du liker ikke å være ute i kulda, -
- gjør du vel, cowboy?
Tre frem.
Du også.
Tre frem. Tre frem.
Han kunne like godt skutt oss i går.
Vi skal i gruvene.
Sånt seletøy brukte oldtidens egyptere også.
- Ja, men på hester, vel. - Å nei.
- På mennesker også. - Hvordan vet du det?
Jeg var professor i egyptologi. Universitetet i Leningrad.
- Er du gal? De skyter deg. - Jeg må vekk. Jeg må hjem.
Jeg må hjem.
Det går an. Han kan vei gjennom piggtråden.
Han har en plan.
- Hvem? - Han heter Khabarov.
- Skuespilleren. - Kjenner du ham?
Han vil aldri flykte.
- Hva mener du med det? - Han lyver.
Han har vært her i årevis. Tar for seg alle de nye.
Meg også. Han liker å snakke om å flykte.
- Jeg har kjent andre som ham. - Hvorfor skulle jeg tro deg?
Ikke noe er gratis i leirene. Han suger kreftene ut av deg.
Viljen din. Du holder liv i hans drøm om å rømme.
Du holder ham i live. Han er en utsuger.
- Du er ganske kynisk, Mister. - Jeg lever ennå.
Mer vet jeg ikke.
Men ikke om et halvt år, og ikke du heller. Ikke her i gruvene.
Men hvis du mener alvor, -
- hvis du virkelig vil rømme, -
- så er jeg med.
- Jeg trodde du var en einstøing. - Det går ikke an alene.
Dessuten har du en svakhet som kan komme til nytte.
- Hvilken da? - Godhet.
Hvis det skjer meg noe, regner jeg med at du bærer meg.
Khabarov. Khabarov, kom. Bli med meg.
Hva er det?
Kom og se her. Se.
Vi kan dra. Vi kan rømme i natt.
- Snøstormen dekker sporene. - Nei, det er et kort uvær.
- Det holder. - Janusz, det er umulig.
Vi må forberede oss grundig. Vi må legge planer og skaffe kart.
Da kommer aldri det perfekte tidspunktet.
- De venter ikke at vi rømmer nå. - Er du fra vettet?
Hva med avstanden? Det er 100 mil. Vi trenger mat.
Vi har mat. Amerikaneren er også med. Vi har byttet den til oss.
- Hvor lenge holder det? - Jeg har levd i ødemarka.
- Vi kan leve av skogen. - Du er for ung til å forstå.
- Det går ikke an. - Skal vi bare dø her da?
- Det går ikke an. - Hvor er veien gjennom piggtråden?
- Jeg aner ikke hva du mener. - Din venn Lazar.
Kan han en vei ut, eller? Det fortalte du.
Du kan ikke se noe, kan du vel?
Ikke gå fra meg her. Lov meg det, Andreis.
Jeg kan holde i skulderen din om natten.
Om dagen ser jeg fint.
Jeg vil ikke sinke dere.
Vær så snill, ikke si det til de andre.
Jeg dør hvis jeg blir her.
Sveitsisk. Gull.
Først må dere slå av generatoren.
Da er det mørkt, i ti minutter, kanskje.
Det er deres eneste sjanse. Dere må vente til siste vaktskift.
Det er ingen hemmeligheter her.
- Hva vil du? - Jeg har uhell i spill.
Liten gjeld, så tar de fingrene.
Stor gjeld, så tar de hodet.
Jeg. Stor gjeld.
Men jeg satser aldri ulven min.
Dere trenger en kniv, og jeg trenger et mirakel.
De har veltet stolpen!
Jeg kan ikke se noe!
Der! Piggtråden er klippet av!
Slipp hundene.
Kom igjen! Kom igjen! Fortsett!
Fortsett. Vi må fortsette.
Opp med deg, ellers er vi døde! Du vet hvor raske hundene er.
Løp, for helvete!
Mister, se på meg.
Må jeg bære deg nå?
Kom igjen. Kom igjen!
Janusz, vi kan ikke se noe.
Snøen blinder oss. Janusz.
Jeg trenger kniven din.
Få kniven.
Kniven!
Janusz, vi må finne ly. Vi kan ikke fortsette.
Skjønner dere ikke at dette er perfekt?
De finner oss aldri i dette været. Aldri!
Du stirrer på meg som en slange på en kanin.
Han lærer meg engelsk. Snakker godt, hva?
Brød for ord, ikke sant, cowboy?
Hvor langt har vi kommet?
- 20-30 kilometer. - Ikke lenger?
Kortere, hvis vi har gått i ring.
Skal vi se hva vi har.
Kom, alle sammen.
Vi deler alt.
Og du? Har du noe?
Og den frakken, den er ikke din. Det er Khabarovs frakk.
Ja. Han ga meg den. Og...
Ser du?
Han ville tystet.
Ingen fare. Jeg snakket med ham. Alt i orden.
Du har en pakt med djevelen. Vet du det?
Har du kniv?
Han setter kursen etter gress og mose. Hva er det for noe?
- Vær takknemlig for at du er her. - Takknemlighet er for hunder.
Hva er det?
Ulv. Det er bare ulv.
Bare ulv.
Sør.
Til Baikalsjøen.
- Du er pakhan. - Er jeg?
- Hva er en pakhan? - Leder for urki.
Vi er ikke forbrytere. Vi rømmer fra forbrytere.
Jeg har holdt øye med deg.
Du har vunnet min respekt med pinnene og furukonglene dine.
Jeg vil stå mellom deg og døden.
- Så du blir livvakten min? - Det er en urka-tradisjon.
Stol på meg og på ulven.
- Janusz, når er vi ved sjøen? - Når?
Om tre-fire uker. Kanskje mer.
Vi er her et sted.
Og her nede er jernbanen. Grensen til Mongolia.
- Det er så langt til Mongolia. - Mongolia?
Jeg drar lenger. Til Amerika.
Hør her.
Vi har mat nok til en uke. Vi har ikke flere fyrstikker, -
- men vi har Khabarovs fyrstein.
- Vi trenger kjøtt. - Jeg kan sette snarer.
Vi har ikke tid til å vente på snarer.
Vi kan finne gårder og landsbyer og få mat der.
Det er utlovet belønning for oss. Husk det.
- Vi stjeler maten om natten. - Vi er ikke tyver.
Da stjeler jeg maten og spiser den, og du kan se på.
- Hva er det? - Piggtråd.
Han lager en fiskekrok. Det er sånn vi overlever.
Med fisk? Men jeg liker ikke fisk.
Da dør du.
Kom. Vi må lage bål.
Kom igjen. Masse ved. Det blir minus 40 grader i natt.
- Tomasz? - Ja.
Nei. Ikke for mye. Ikke for mye.
Kazik?
Han er ute og sanker ved ennå.
Han er nattblind.
Kazik!
Janusz!
- Professor. - Jeg kom fra gruven for å finne deg.
- Jeg trodde jeg var alene. - Jeg har vandret med deg en stund.
Jeg setter meg ned et øyeblikk.
Det er ikke langt igjen.
Vi klarte det.
Vi klarte det virkelig.
Er det ikke utrolig?
Herre, ta denne uskyldsrene sjel til deg.
- Amen. - Amen.
En fri mann døde her i dag.
Da er det i det minste en munn mindre å mette.
Hva?
De vil finne knoklene våre og maleriene dine om 100 år, -
- og så vil de si: "Se, et eksemplar av det tidlige gulag-mennesket."
Kutt ut de vitsene dine.
- Gå ut og finn mat, som de andre. - Hold kjeft selv.
Du tegner hele dagen. Jeg er syk.
Jeg lager mat. De finner maten. Hva gjør du?
Ingenting.
- Jeg får dere til å le. - Ikke nå lenger.
Hvem blir den første?
- Hva mener du? - Den første som dør.
Jeg tror det blir kunstneren, -
- men det er bedre hvis det blir komikeren.
Hvorfor er det bedre hvis det blir Zoran?
Mykere...
...mørere.
Mister fanger bare lite fisk. Vi må ha kjøtt, ellers dør vi.
Du er pakhan, og du har tenkt på det. Det har vi alle.
Det er derfor du tok med ekstra folk. Som niste.
Vi finner mer mat når vi er ved Baikalsjøen. Det er masse fisk.
Du sa vi ville finne sjøen for en uke siden.
Vi har gått oss vill, pakhan.
Hvis jeg finner sjøen, er jeg tilbake om en uke.
Hvis ikke, må dere klare dere selv.
Jeg vet det. Vår venn Valka.
Aldri mist ham av syne.
Her.
Fanget i morges.
Takk.
Lykke til.
I like måte.
- Janusz. - Jeg så den. Jeg så sjøen.
- Rolig nå. Rolig. - Tre dager herfra.
Stein! Hent stein, og varm dem i bålet.
Hva er det?
Noen har fulgt etter oss.
Han er bak den treklyngen.
Hvis han røper oss, fanger de oss med en gang.
- Han har rett. Vi må gjøre noe. - Ingen dreper noen.
Ikke? Du har drept før.
Du ber for mye til å være uskyldig.
Valka, gå bak ham, i tilfelle han stikker.
Spre dere.
Valka! Nei! Nei!
Vi gjør deg ikke noe.
- Hun er polsk. - Hva vil han?
Jeg vet ikke. Det er en jente.
- Hun har fulgt oss i flere dager. - Og?
Hun trenger mat. Beskyttelse.
Hun turde ikke snakke til oss før hun visste vi ikke var russere.
- Vil hun bli med oss? - Hun er også på flukt.
Hun vil sinke oss.
Hun sa hun har flyktet fra et russisk landbrukskollektiv.
Jeg kjenner de folka. Sigøynere. Det er tusenvis av dem.
Mindre verd enn hunder. Pakhan, ikke gjør det.
- Men hun sulter. - Vi har ikke mat nok selv.
- Kanskje hvis vi går fra henne? - Nei, hun ble sendt til oss.
Janusz, vi har ikke noe valg.
Hold avstand. Pass dere for gjørma.
Rolig. Rolig. Rolig.
Valka.
Finn noe ved.
Hun heter Irena.
- Er såpen ferdig? - Ja.
- Fint. - Rør rundt.
- Hva ler du av? - Skal du innom kontoret?
Valka, Valka!
- Kom. Det er din tur. - Valka.
Kom.
Ta av skjorta.
- Hvorfor må vi dette? - Så vi ikke ser ut som tyver.
Opp med hodet.
Nå skal du sitte helt stille.
Løft hodet.
Mer.
Nei.
Jeg fatter ikke at hun er polsk.
Hun har gått på skole. Hun kan engelsk og fransk.
- Virkelig? - Du liker henne ikke, hva?
Snakk med Valka om henne. Han tror ikke på at hun er polakk.
Jeg har snakket med ham. Og med de andre.
Vi er enige om at hun får bli med.
Er du ikke enig?
Vi har ikke rom for føleri.
I tillegg til maten, vil hun sinke oss.
Nei, den kan ikke bære oss. Vi må svømme over.
Kan du svømme?
- Ja, Mister. - Du lyver ikke, vel?
- Jeg lyver ikke, kamerat. - Ikke kall meg kamerat.
Irena! Nei!
Her. Kom.
Helvete! Her. Ta maten.
- Tok de foreldre dine også? - De er døde.
Vi hadde gård utenfor Warszawa. Da russerne kom, -
- sa de vi var kulakker som utnyttet bøndene.
Far og mor ble redde og gjemte meg på låven.
Jeg fant dem etterpå.
Jeg fant dem på magen i gjørma.
De var blitt slått og kvalt med piggtråd.
Så fanget russerne meg -
- og sendte meg til et landbrukskollektiv.
De var slemme med meg, -
- så jeg stakk av.
Jeg hadde ikke noe mat. Og da så jeg dere.
Du kan ikke svømme, vel?
- Hva? - Du har aldri vært nær vann.
Men jeg kom over, og dere fulgte etter.
Og du sa du bodde på en gård ved Warszawa.
- Ja. - Så langt kom russerne aldri.
Det var tysk territorium.
Far og mor din ble ikke drept, ble de?
Du bare fant på alt sammen.
Vi har alle gjort forferdelige ting for å overleve, -
- men du skal aldri lyve for meg igjen.
Vi har fått nok av løgner.
Vi må gå utenom.
- Rett igjennom går fortere. - Nei. De har hunder.
Hvis de slår alarm, har vi ikke en sjanse.
- Vi trenger mat, pakhan. - Jeg vet det.
- Vi risikerer å bli tatt. - Vi kaster bort tiden.
Hva er det? Hva er galt?
- Hvor er Valka? - Han gikk bak Zoran.
- Zoran, holdt du ikke øye med ham? - Det er ikke min jobb.
Faen ta ham.
Kanskje han angir oss for dusøren.
- Da risikerer han å bli arrestert. - Han er en spillefugl.
Irena, tror du han kan finne på det?
- Kanskje. - Vi trenger ikke kniven hans.
Det er en sjanse til å bli kvitt ham.
Nåvel. La oss gå.
Gå hvorhen, komiker?
Prøver du å få oss drept?
Rolig, cowboy.
Du river i stykker frakken min.
- Idiot. - Idiot?
Er jeg det? Vi får se hvem som er idiot.
Hva?
Om jeg har drept? Ja.
En hund. Hvis dere ikke tror meg, så la være å spise.
Men dere spiser, for dere vil overleve.
Jeg kan alt om å overleve. Hele livet.
Og...
...jeg har fødselsdag.
I Russland drikker vi på fødselsdager.
Hun bodde på gata.
Som meg.
Så du løy?
Den historien var sørgeligere, så dere kanskje ikke gikk fra meg.
Far og mor var polske kommunister.
De tok oss med til Sovjetunionen for å bo i Moskva.
De ville arbeide for å fremme revolusjonen.
Vi bodde på Hotel Lux med andre utenlandske kommunister.
Men de arresterte dem i 1937.
De sa de var spioner.
Politiet satte meg på barnehjem, og broren min døde.
Jeg var ti år gammel.
De kalte meg Rykov, men jeg husket vårt polske navn.
Zielinska.
Jeg sa det høyt hver kveld før jeg sovnet.
Og så stakk du av.
Det er ikke mygg rundt dem.
Hva skal vi gjøre? Stjele en båt?
- Nei, det er for farlig. - Folk blir syke.
Jeg vet det.
Er det ikke rart? Etter alt vi har klart oss gjennom, -
- er det kanskje noen små insekter som tar knekken på oss.
- Se der igjen. Ingen mygg. - Zoran. Zoran!
Hva i allverden er det han gjør?
Myggmiddel.
- Hva sa du til ham? - Hvem?
Myggmannen.
"Jeg er en rømt fange som blir plaget av mygg."
Veldig morsomt. Men hva sa du?
Kom nå.
- Farvel, Baikalsjø. - Godt gjort.
- Mister, visste du at Voss er prest? - Nei, det visste jeg ikke.
Og Tomasz er konditor, men han vil helst bli maler.
Jaså.
Zoran var på forretningsreise i Moskva. Han ble arrestert på Den Røde Plass.
Han sa han bare tok et bilde av Kreml.
Han er bokholder.
Det var som faen. Jeg har aldri møtt en morsom bokholder før.
Snakker dere ikke med hverandre?
I leirene lærer man å si så lite som mulig.
Mister Smith? Arbeidet han på Moskvas metro?
Han er ingeniør. Faren var finne. Han vokste opp i Amerika, -
- men han kunne russisk.
Og hvorfor i allverden skulle en amerikaner flytte til Russland?
På grunn av depresjonen. Sønnen flyttet med.
Hva skjedde med sønnen?
De skjøt ham. Han var 17 år.